Jag vill inte reta upp er, men jag hörde att er bror har förrått er.
Att han står mellan oss och Paris.
- Vad föreslår ni att vi gör? - Det mest självklara.
Vi försöker segla förbi fortet uppströms.
Men vi skyddar våra huvuden när vi pressar oss fram.
- Förväntar sig inte er bror det? - Jo.
Men han förväntar sig inte att vi även angriper landvägen.
Samtidigt som båtarna avancerar tar sig en grupp till närmaste fort.
De angriper bågskyttarna och avleder deras uppmärksamhet från båtarna.
Jag håller med. Båtarna har större chans utan bågskyttarna.
Några invändningar?
Jag leder gruppen till fots.
Då angriper vi i morgon.
Låt vår båt vara den första som går igenom.
Erlendur!
Den här tillhör väl dig?
- Det var din fars ring. Kung Hårik. - Nej. Jag har aldrig sett den förut.
- Vad hände? - Han sa att ringen inte var hans.
Han ljuger. Jag vet att det är hans fars ring.
Ursäkta att jag är bekymrad, men du borde inte strida i morgon.
Låt mig förklara något för dig.
För längesedan spådde sejdaren att jag aldrig skulle få barn igen.
Om han har rätt spelar det ingen roll vad jag gör.
Tja, du gör i vart fall allt du kan-
- för att bevisa att profetian stämmer.
Far...
- Får vi slåss med er i morgon? - Ni är inte starka nog än, pojkar.
Jag vill att ni stannar här och skyddar provianten.
- Kan ni göra det? - Ja, far.
Bra. Och håll era bågar i närheten.
- Jag lever för det här. - Det är enda skälet att leva.
Mellanrummet mellan liv och död. Det är där vi är som mest levande.
- Oskadda i strid! - Dit!
- Oskadda från strid. - Från!
Oskadda vart vi än går!
- Ro! - Ta i!
Snabbare!
Jag hatar min farbror.
- Jag vill döda honom. - Bra.
Må Gud stå oss bi denna dag!
- Var inte rädd. - Då skulle jag inte vara här.
Inte än.
Ta i!
Tillsammans! Kom igen!
Skjut!
Sköldar!
Var är din mor?
Upp med er! Torr mark till vänster!
Vänta.
Vänta! Sköldförsvar!
Framåt!
- Ro! - Ta i!
Skjut!
Kom igen, ro!
Sluta!
Backa! Gira styrbord!
- Halt! - Vänd om!
Håll i er!
Upp på den uppvända kölen klättrar du upp ur kölden.
Isande kallt är havets djup.
Och döden väntar på dig nu.
Här!
Kom igen! Sköldar!
Ta min hand!
Nej! Ubbe!
- Spring! - Den här vägen!
- Från andra sidan! - Anfall!
Reträtt!
Fatta tag!
Dra!
Kom!
Sköldar! Hjälp de andra!
- Är det så här du återgäldar mig? - Upp med sköldarna!
Far!
Ragnar! Far!
När alla ville se dig död höll jag dig vid liv!
Du sårade mig, broder.
Vi måste retirera!
Är det så här du återgäldar min kärlek?
Ro iväg!
Ro!
Kom igen...
En stor seger, greve Rollo.
Så många kvinnor. Vem hade kunnat ana det?
- De är lika djärva som männen. - Ibland är de djärvare än männen.
Den mest stridslystna av dem alla heter Ladgerda.
- Känner du henne? - Hon var min broders hustru.
- Är hon med dem nu? - Ja.
- Såg du henne? - Ja.
Då kanske jag också får se henne. Kanske till och med träffa henne.
Kanske det.
Jag förstår inte vad du gör här. Visste du inte att Ragnar var borta?
Nej. Men jag hörde talas om räden mot Paris och att han var sjuk.
Jag undrade om han fortfarande var vid liv.
Han har återvänt till Paris och tagit med sig Ubbe och Vitsärk.
Han straffar mig för det som hände förra gången.
Vart har dina vandringar fört dig?
Till så många platser att de inte går att räkna.
Jag har vandrat mellan världar, mellan levande och döda.
Jag drömmer ofta om dig.
Hur det än är...
så är jag glad att vara tillbaka.
Uppstigning!
Lystring!
Må Herren välsigna er färd till Mercia.
Halt!
- Var är de? - Ubbe!
De är döda!
Erra!
Helga? Helga!
Leta i skogen.
Var är du, Eirik?
Floke!
Gudrun! Var är du?
Dö inte, Helga. Snälla, dö inte.
Far!
Varför kan du inte berätta vad som hände?
- Det är svårt. - Varför det?
För att min far bär skulden.
Är ni lycklig? Har ni barn?
Ni vet väl hur man skaffar barn?
Har ni inte sett vad hingsten gör med märren?
Ni kommer att få tre barn. Oroa er inte.
- Var är er make? - Han är på räd med kung Ragnar.
Ni måste vara mycket ensam.
Ni är för vacker för att vara ledsen.
Jag förstår det inte. Jag vet inte vem ni är.
Men när ni tittar på mig blir jag lycklig och glad-
-och full av tillförsikt.
Ni är i sanning en helig man som står gudarna nära.
Yidu!
Ge mig lite av den kinesiska medicinen.
- Vill ni inte sova? - Nej. Ge mig den.
Det finns inget kvar.
Lyssna nu. Det gick väldigt illa i dag.
Jag vill inte gräla. Ge mig den bara.
- Kung Harald sa... - Det spelar ingen roll!
Var är den?
Ragnar...
Dessa runor kommer att hela dig, min kära Helga.
Harbard...
Halt!
Det här är mannen som jag kände som W.
Han är egentligen prins Wigstan från Mercias kungafamilj.
- Stämmer det? - Ja, kung Egbert.
- Intressant mötesplats. - Det är det.
Det här är mausoleet för Mercias kungar och drottningar. Min ätt.
I kistorna ligger kvarlevorna från mina förfäder.
Många från Mercias storhetstid, när vårt rike var mäktigt och stolt-
- och överträffade alla andra riken på denna ö.
Andra innehåller kvarlevor från de som har dött under den senaste tiden.
Här ligger min far, min bror, mina farbröder-
-och mina söner.
Och här ligger min saliga moder.
Hon såg sina barnbarn slaktas innan de bländade henne-
- skar av hennes tunga och bröst och brände henne levande.
Och vilka gjorde det? Min släkt.
De förtappade, korrumperade resterna av det en gång så högaktade namnet.
Och ni skyddar en annan av mina galna ättlingar.
Kwenthrith.
Hon har rätt till tronen efter mordet på sin farbror och två bröder.
Jag skyddar henne inte av kärlek till henne som person-
- utan för att jag trodde att hon kunde skapa stabilitet.
Det sista jag behövde var en kaotisk granne.
Om ni trodde att Kwenthrith kan få en lugnande inverkan-
- i dårhuset som kallas Mercia så är ni lika galen som de övriga.
Men jag tvivlar på det. Jag känner till era ambitioner.
Vad syftar ni på?
Ni ville ha till stånd ett möte. I vilket syfte?
Ja... För att få ett slut på det.
Det styrande rådet består av dårar, apor och fyllekajor.
De är avlägsna släktingar. Jag förbannar dem.
Mitt förslag är enkelt.
Jag har fortfarande någon sorts armé.
Vi ansluter oss till er armé och kan med lätthet besegra rådet.
- Och sedan? - Sedan lämnar jag den här världen.
Jag har sett nog av den. De förstörde mig.
Men hur är det möjligt att inte bli påverkad?
Jag har även förlorat min tro på Gud.
Det blev ofattbart för mig att Herren biföll alla mina närståendes död.
Men det leder till förtvivlan. Innan jag dör vill jag känna hopp.
När vi har segrat tänker jag lämna Mercia och England-
- och göra en pilgrimsfärd till Rom som en enkel tiggare.
Jag vill bara få chansen att sona mina synder.
Och kungariket?
Waerferth, för hit min mors kista.
Jag tänker formellt överlämna riket till er.
Därefter blir ni kung över Wessex och Mercia.
Ert kungarike blir enormt-
- men i er ser jag en ledare stark nog att föra båda länderna framåt-
- och skydda dem mot våra fiender, i synnerhet nordmännen.
Öppna den.
Den här kronan gick en gång i arv i Mercia.
Nu blir den er krona, kung Egbert.
Vi har väntat i tre dagar på en plan. Snart kommer frankerna att anfalla.
Vad har ni beslutat?
Far!
Säg till dem att vi i morgon ger oss av längs floden.
- Mår ni bra? - Säg att vi retirerar i morgon!
Va?
Ja. I morgon retirerar vi.